Vlétě roku 1942...
jsme jeli s otcem a bratrem Artym do Yonkers v New Yorku...
navštívit po dvou letech babičku.
Maminka před třemi měsíci zemřela, vàlčíme s Němci a Japonci...
a tàta je nervózní, protože ho babička nemà moc ràda.
Což platí i naopak.
Celý ten výlet připomínal pohromu větší než Pearl Harbor.
To je vedro! Můžu otevřít okno, tati?
Je rozbitý. Nehraj si. Není to moje auto.
Větralo by to, kdybys přidal.
Když zrychlíš, spàlíš víc benzínu. Je vàlka, je na příděl.
Dejte pokoj.
VŠlCHNl AMERlČANÈ DO BOJE ZA VÍTĚZSTVÍ
-Co to bude? -Jedenàct litrů.
-A lístky? -Tady.
Je uvnitř zàchod? Jdu na zàchod.
Protàhněte se, ale žàdný hraní. Pràší to tu.
Koupíš nàm colu?
Babička mà cukràrnu, ne? Tam bude limonàdy až až.
Už potřetí zastavil na čuràní. To mà kvůli babičce.
Nutí ho, aby čural?
Víš, co dělàvala tetě Belle?
Fackovala ji pokaždý, když něco zkazila.
Spadla jí lžíce, tumàš!
Roztrhla si punčochu, tumàš!
Na střední škole jí říkali Praštěnà.
-Teta Bella chodila na střední? -Trochu.
Zameškala první rok, protože tam netrefila.
Kluci! V tom prachu?
I když bylo venku třicet šest stupňů, vzduch přímo mrazil,
když jsme dojeli k babiččinu domu.
Jsem opravdu ràd, že jsme tu s Artym nevyrůstali.
Otřete si obličej. Jste celí zpocení.
To jí vadí pocení?
Počkàte v obchodě, nejdřív si s babičkou musím promluvit.
Na nic nesahejte, protože babička ví o všem.
Žàdný preclíky ani rohlíčky, rozumíte?
Ano, tati.
Nevím, kde je teta Bella, ale at' vàm nic nedàvà.
Když budete chtít zmrzlinu nebo limonàdu, musí to schvàlit babička.
Ano, tati.
A žàdný vtipy o tetě Belle, slyšíte?
-Ano. -Slyšíme tě.
Dobrà. Zavolàm vàs za pàr minut.
Koukni.
Pojd' sem. Tyhle miluju.
Jak nàs může tàta takhle mučit? Vlastní děti?
Jak se něčeho dotkneš, přiletí ta německà hůl a tumàš,
vràtíš se do školky.
Stàlo by to za to.
Bello, pojedeš s nàmi na objížd'ku?
Díky, ale popelařina není můj obor.
-Dneska ti to sekne. -Nic neříkej. Jen jdi dàl.
Kdy se spolu projdeme k řece?
Takhle se mnou nemluv, Danny Petrillo. Holomku.
Màte být ve škole, ne kouřit, syčàci.
Chovejte se slušně!
Dík za optàní.
Ten vypadà jako tàta.
To je strejda Louie.
To bude teta Bella. Už tehdy vypadala trochu divně.
A tohle je teta Gerta.
Ta, co se jí špatně dýchà?
Všiml sis, že nikdo z tàtovy strany není úplně v pořàdku?
To mi řekla màma.
-Proč nemůže teta Gerta dýchat? -Nevím. Nemůže...
Nemůže pořàdně mluvit.
První půlku věty vydechuje a druhou vdechuje do sebe.
-Sàm jsi to viděl. -Ukaž mi to.
Tàta to uslyší. Říkal přeci ''žàdný vtipy''.
Jen o tetě Belle.
No tak. Ukaž mi, jak teta Gerta vdechuje věty.
''Nazdar, Jayi. Jak se màš?
''Jak se mà tàta a malej Arty?''
To se mi hrozně líbí.
Jednou chtěla sfouknout svíčku a v polovině začala sàt vzduch dovnitř.
To je teta Bella. Kam jde?
Asi zapomněla, kde bydlí.
Teto Bello, kam jdeš?
-Cože? -Nejdeš dovnitř?
Díky, žes mě zavolal. Trochu jsem se zasnila.
Šla bych až do moře.
Co tu dělàte, kluci? Už bylo šest. Je zavřeno.
Jsme Jay a Arty, teto. Tvoji synovci.
Můj bože! To je Jay a Arty. Moji synovci!
Myslela jsem, že přijedete až v sobotu.
Je sobota.
Jà vím. Jay a Arty! Tak ràda vàs vidím.
Dej tetě Belle pusu.
Pojd' ke mně.
Pojd'te ven. Chci si vàs líp prohlídnout.
Chci vidět, jak jste vyrostli.
Stoupněte si tamhle.
Ne, takhle. Podle velikosti.
To je něco.
Oba jste tak vyrostli.
Rostete tak rychle, že bych se z toho rozplakala.
Kde màte tàtu? Tak dlouho jsem ho neviděla.
Je nahoře, mluví s babičkou.
Tak to je nebudu rušit. Shàněla mě?
Nevím.
-Řekli jste jí, že jsem tu? -Ne, ted'jsi přišla.
-Řekli jste jí, kam jsem šla? -To my nevíme.
Šla jsem do kina. Neříkejte to babičce.
Viděla jsem film s Bette Davisovou a Georgem Brentem. Znàte ho?
Ne.
Je s Bette Davisovou a Georgem Brentem.
A mají klimatizaci. Opravdu mi byla zima.
Byla jsem ràda, že ti herci hrajou v kině s klimatizací.
Ti herci to asi necítí. Jsou to jen obràzky na plàtně.
To jà vím, hlupàčku.
Byli by ràdi, kdyby věděli, že si ten film divàci...
líp užili, protože byl chlàdek.
-To je pravda. -Jasně.
O co, že vím, jak šupem zchladit vàs dva?
Co takhle velkej zmrzlinovej pohàr s pořàdnou ozdobou?
To je ono. Honem. Udělàm vàm je.
Jenomže tàta řekl, že si nesmíme nic vzít.
-Nic. Že jo, Arty? -Nepamatuju se.
Ten vàš tàta, od nikoho si nic nevezme.
Nesměla jsem vaší màmě dàt ani kafe. Věděli jste to?
-Kde je vůbec màma? -Je mrtvà. Màma je mrtvà.
Jo, jà vím.
Tedy, kde je pochovanà?
Na hřbitově Mount lsrael v Bronxu. Bylas na pohřbu, pamatuješ?
-Myslíš poprvè? -Cože?
Jak jsem přijela autem, ne autobusem.
Autobusem?
To byl někdo jinej.
Občas se mi všechno plete.
Ve škole mi děti říkaly:
''Volali ze ztràt a nàlezů, že se màš stavit pro mozek.''
Mně to ale nepřipadalo tak vtipný.
Moc mě mrzelo, co se stalo màmě.
Určitě vàm hrozně chybí.
Je strašnà škoda, že nemohla mít víc dětí.
-Neměla, že ne? -Ne.
Myslela jsem si to.
Moje matka měla šest dětí, víte?
Mě a vašeho tàtu,
Gertu a Louieho...
a Aarona a Rose,
ti umřeli, když byli ještě malí.
A mezitím umřel můj otec, když byla matka těhotnà se mnou.
-Smí se o tom mluvit před klukama? -Jistě.
Takže jsem tàtu nepoznala.
Ale stejně ho màm moc ràda.
Protože vím, že by se o mě staral tak,
jako se starà vàš tàta o vàs. Víte, jak to myslím?
Ano.
Kolik myslíte, že mi je?
Hàdejte. Honem, Arty.
Nevím, asi 35?
35?
Špatně. Dočista vedle.
Tak vedle, že to ani není k smíchu.
Je mi 36.
-Ale nevypadàm na to, že ne? -Ne.
Dva superpohàry s čokolàdou...
a velkou ozdobou.
Do toho, chlapci.
Tàta nechtěl, abychom si něco brali.
Nechtěl rozčílit babičku. Měli bychom počkat.
Jak počkat? Jsou hotový.
Už se začínají roztèkat. Podívej, jak Arty slintà.
My je opravdu chceme, ale tàta...
Ne, počkej.
Naposledy se ptàm, ano, nebo ne? Poslední výzva.
-Možnà později. -Žàdný později. Je pozdě.
Už se vàs ptàt nebudu.
Ublížili jste mi. Oba dva.
Vím, že vàm chybí màma,
ale proto se ke mně nemusíte chovat sprostě.
Milovala jsem vaši màmu, kafe nekafe.
Klidně to svýmu tàtovi řekněte. Màm toho plný zuby!
Už toho màm po krk!
Už chàpeš, proč sem nejezdím moc ràd?
Kde je teta Bella? Zdàlo se mi, že ji slyším.
-Je tam venku. -Je v pořàdku?
Jak se to poznà?
Řekl jsem, žàdný poznàmky o tetě Belle.
Běžte nahoru a počkejte na mě. Musíme si promluvit.
Jděte!
Honem!
-Není ti nic, zlato? -Jen jsem jim chtěla udělat radost.
Neměli pràvo takhle se mnou jednat.
Eddie!
Tak ràda tě vidím.
Jà tebe taky, Bello. Poslyš, zlato.
Màma potřebuje namasírovat nohy. Zase ji bolí.
-Bolí ji, jen když přijdu domů. -Bud' k ní milà, prosím tě. Zvlàšt' dneska.
-Popovídàme si? -Slibuju...
-Pořàdně? -Až budeš hotovà. Slibuju.
Pak jsme měli pohovor s tàtou.
Řekl nàm, že dal všechny peníze za účty z màminy nemocnice.
A že si musel půjčit 9 000$ od lichvàře.
A že mà rok na vyrovnàní dluhu, který by nesplatil ani za deset let.
Pak řekl, že dostal nabídku prodàvat staré železo na stavbu lodí a tanků,
a že by tak mohl těch 9 000$ za rok vydělat.
Tovàrny, kterým bych prodàval, jsou na Jihu.
V Kentucky, Louisianě a v Texasu. Byl bych pryč asi deset měsíců.
Spal bych v hotelech, autobusech, vlacích, jak by to šlo.
A ani ne za rok bychom byli bez dluhů.
To je skvělý, tati.
Ted'je tu otàzka,
kde budete bydlet vy dva, když budu pryč?
-Bože, to je horko. -Prosím tě, nenechàvej nàs tady.
Nemàm na výběr. Dneska jsem odhlàsil byt.
-Odhlàsil? -Zvedli nàjem.
Každej chce na týhle vàlce vydělat.
Babičce by se to nelíbilo. Jsme čuňata.
Arty pořàd něco rozbíjí.
Pamatuješ, jak jsem rozbil ten džbàn?
A na ten inkoust na pohovce? Všechno jà. Jsem nebezpečnej.
Ted' mě oba poslouchejte.
Ještě se úplně nerozhodla.
Je starà, nemà ràda změny a lidi kolem Belly.
Jà taky ne.
Přijde sem, promluví s vàmi a uvidí.
Jestli řekne ne, nemůžu tu pràci vzít.
Musíte ji přesvědčit, že s vàmi nebudou problèmy...
a že tu opravdu chcete bydlet. Můžete to udělat?
Co?
-Je na mě tak zlà. -Ne, není. Je jen starà.
Nemůžeš bydlet s nàmi? Hrozně mi chybíš.
Musím na chvíli odjet, ale màm pro tebe dobrou zpràvu.
Víš, kdo tu zůstane, jestli màma řekne ano? Arty a Jay.
Nebude to pěkný?
Ano.
Màma se pràvě rozmýšlí.
Nechceš jít na chvíli do svýho pokoje?
Ne, chci tu zůstat s vàmi!
Bylo by lehčí, kdyby màma s chlapci...
-Zůstanu s vàmi. -Bože, tak dobře.
Tady.
Sedni si sem.
Ale musíš být úplně potichu. Nesmíme màmu rozčílit.
Uprav si kravatu, Jayi. Narovnej si límec, Arty.
A oba stůjte rovně.
Takže?
Ahoj, babičko.
Vím, že jsi chlapce dlouho neviděla, mami.
Chtěli přijet, ale jejich matka moc stonala.
Vyrostli, že ano?
-To je ten mladší? -Ano, Arthur.
Je o dva roky mladší než Jay.
Tohohle si pamatuju víc. Vypadà jako jeho matka.
-Co to màš s očima? -S očima?
Nic. Màm trochu alergii.
-Nebrečel jsi? -Jà? Ne, jà nikdy nebrečím.
Chlapi by neměli brečet.
Jà vím. Nebrečel jsem už roky. Naposledy pàrkràt ještě jako mimino.
Jsou to silní kluci. Oba.
-Takže Jacob? -Ano, ale říkají mi Jay.
Jay se mi nelíbí. Jacob, to je jmèno.
Jacob je v pořàdku.
A Arthur?
Arthur, ale říkají mi Arty.
Nebudu ti říkat Arty.
Arthur je prima. Je to jako kràl Artuš.
-Chodíš do školy? -Jo.
Ano. Chodím do stejnè školy jako Jacob.
-Který z nich je chytřejší? -Oba jsou moc dobří ve...
Ne. Chci to slyšet od nich.
Kdo je chytřejší?
Jacob.
Mà samè jedničky. Mně jde líp sport.
-Sport? -Baseball? Fotbal?
Ty si hraješ v blàtě?
Nosíš domů hlínu na botàch a špiníš podlahu?
Ne, nikdy. Čistím si je na hřišti.
Nosím s sebou kartàč a vyčistím je na lavičce.
Ted' mi povězte, proč chcete bydlet u babičky?
Řekni to babičce, Jacobe.
Protože když tàta řekl, že je možnè bydlet tu s vàmi,
s jedinou žijící babičkou a s jedinou žijící tetou Bellou,
myslel jsem, že by rodina měla...
držet pohromadě, ted' když je země ve vàlce s Něm...
s Japonskem, a že...
a taky myslím, že... Ne, to je všechno.
A to je ten chytřejší?
Myslím, že to řekl moc dobře, mami.
A co kràl Artuš? Proč chceš bydlet u babičky?
Protože nemàme kam jít.
Ví, co říkà.
Možnà je on ten chytřejší.
Tak dobře. Ted' vàm babička řekne, proč myslí,
že byste u ní neměli bydlet.
Tenhle dům není místo pro kluky.
Jsem starà. Nemàm ràda hluk.
Nemàm v domě ràda lidi. Měla jsem šest dětí a další nepotřebuju.
-Můžu něco říct? -Ne, jà něco řeknu.
Proč bych to měla dělat? Co vašemu otci dlužím?
Přišel někdy po tom, co se oženil s vaší matkou?
Nevím o tom. Poštvala ho proti mně, jeho vlastní matce.
Neměla mě ràda. Jà neměla ràda ji.
Nebojím se říct pravdu.
Brečel mi v ložnici.
Ne jako muž, ale jako děcko.
Bylo to tak vždycky.
Jà jsem pochovala manžela a dvě děti, a nebrečela jsem.
Neměla jsem čas.
Bella se narodila se spàlou...
a do svých pěti let nemluvila, a jà jsem nebrečela.
A její sestra, Gertruda, se při mluvení dusí, a jà jsem nebrečela.
Louieho možnà jednou najdou ležet na ulici,
a jà nebudu brečet.
Tak mě vychovali, abych byla silnà.
V tomhle světě nepřežijete, pokud nejste jako ocel.
Myslíte si, že jsem krutà?
Že jsem hroznà ženskà?
Že by babička měla mluvit takhle? V pořàdku.
Musíte se zocelit, zesílit.
Pak se naučíte starat o sebe...
a nepotřebujete ničí pomoc.
Tak to je mè rozhodnutí. Možnà mi za něj jednou poděkujete.
Dej chlapcům zmrzlinu a přijd' mi namasírovat nohy.
Ne. Màš pravdu, mami. Jà jsem ten slabej a ufňukanej.
Ale v jednom se mýlíš. Evelyn mě proti tobě neštvala.
Přitàhla mě k sobě. Làskou a pèčí.
Mrzí mě, že jsem sem chlapce nevozil častěji.
Možnà jsem se bàl, že se tu naučí něco, na co jà chtěl zapomenout.
Možnà se to naučili pràvě dnes.
Tu zmrzlinu nechàme být. Třeba někdy příště.
Pojd'te, chlapci. Jdeme.
Řekl jsem: ''Jdeme!''
Arty! Tu večeři nechàme na jindy, platí?
Zajed'te si domů pro věci, jà vàm připravím spaní.
Děkuju ti, ale màma a jà jsme se rozhodli...
Nezapomeňte si kartàčky, protože ty nemàme na skladě.
Oba si z domova přineste něco, co milujete,
i když to bude velký. Udělàme tu místo.
Dost! To není tvoje věc!
A obràzek vaší màmy. Můžeme ho dàt sem.
Tak ho uvidíte, než půjdete spàt,
a jakmile se ràno probudíte.
To je tak vzrušující!
Ticho! Oni jdou, a šmytec!
Nejdou, zůstanou tu. Jestli je tu nenechàš, půjdu taky.
Už jsem to řekla stokràt, ale myslím to vàžně.
Do ústavu by mě vzali. Říkàš mi to pořàd.
Když odejdu, zůstaneš úplně sama, a toho se bojíš.
Vím to jen jà.
Ale nemusíš se bàt, protože ted' budeme všichni spolu.
Ty a jà a Jay a Arty. Nebude to legrace?
''Milý tatínku. První týden u babičky je za nàmi a ještě jsme naživu.
''Těší nàs, že se ti Washington líbí.
''Jestli potkàš Abrahama Lincolna, řekni mu, at'osvobodí otroky v Yonkers.
''To byla legrace.''
Vymačkej tu houbu!
Nahoru. Pomalu. Až do toho rohu.
Ne tak mokrou. Vymačkej ji!
Výborně, ale taky pod tím.
Ty jsi ale idiot!
Jsi na nic! Jen mě rozčiluješ!
-Smím se někdy zastavit? -Jistě.
Můžeme mluvit o tvém dítěti.
O našem dítěti.
Děkuji.
A budeš št'astnà, Charlotto?
Jerry, nechtějme modré z nebe. Patří nàm přec hvězdy!
-Ahoj, Johnny. -Ahoj, Bello.
Líbil se ti ten film?
Proč by ne? Vidím ho počtvrtè. To je určitě rekord.
Není. Jà ho viděl 12kràt.
Pokaždè na konci brečím, a ty?
Ne, ještě jsem ho neviděl. To už vždycky začínàm úklid.
-Jednou ti ho budu vypràvět. -Fajn.
Jestli skončíš brzy, můžu na tebe počkat. Můžeme se projít.
Jo, jasně. Jenže jà jdu na druhou stranu.
To je pravda.
Tak brzy ahoj.
Dobrou noc, Johnny.
Ty šaty ti moc sluší.
Díky.
Tobě zas sluší ta uniforma.
Přàl bych si, abychom mohli sehnat peníze pro tàtu.
Nemyslím kapesný. Myslím pořàdný peníze.
Mohli bychom v noci babičce ustřihnout copy...
a prodat je armàdě na ostnatej dràt.
Jayi, Arty, spíte?
Bezva!
Děje se mi něco nàdhernýho.
l když vàm nemůžu říct co.
Ale vy dva mi přinàšíte štěstí.
Myslíš, že tě neslyším jít po schodech?
-Myslíš, že nevím, kde jsi byla? -Byla jsem jen v kině.
Marníš tam svůj život.
A vyhazuješ peníze za tyhle filmový časopisy.
Pleteš si hlavu sny, kterè se lidem jako my neplní.
-Někdy ano! -Nikdy.
Dej mi ten časopis. Nechci ve svèm domě tyhle kràmy.
Mami, nedělej mi tohle před těmi chlapci.
Je mi jedno, co uvidí.
Dej mi ten škvàr!
Dej to sem!
Kupuj si svoje časopisy, až budu mrtvà.
Ne, to nepůjde. Protože ty mi je budeš bràt i po smrti.
Chcete platit účet za elektřinu?
Zkuste mi ustřihnout copy, a useknu vàm prsty.
''Milí chlapci.
''Jsem ted'bůhvíkde v Alabamě.
''Obchod se hýbe, ale minulý týden jsem měl malou nepříjemnost.
''Doktor řekl, že màm nepravidelný tep.
''Ale nemějte strach. Cítím se dobře.
''A čím víc pràce, tím dřív budeme zase spolu. Líbà vàs tàta.''
Ty víš, že si tvoje narozeniny pamatuju, Aarone.
Aarone, to jsou Eddieho chlapci, Jay a Arty.
Jsou tvoji synovci, i když jsou starší než ty.
Přišli jsme ti říct: ''Hodně štěstí, Aarone.''
Můžete mu to říct, jestli chcete.
Hodně štěstí, Aarone.
AARON - 1900-1908 - 8 LET
Hodně štěstí.
Nashle v zàří, Rose.
Měj se, tati.
Vím, že se jednou setkàme. Màm tě ràda.
Díky, že jste přišli. Aaronovi se to určitě líbilo.
Chodívàš sem sama?
Někdy přijde teta Gerta a jednou přišel vàš otec.
Babička sem nechodí. A strejda Louie nemůže.
-Proč ne? -Kvůli pràci.
-Co dělà? -Je...
Jak se tomu říkà? Je výběrčí.
Co je to?
Vybírà od lidí peníze a dàvà je do tašky.
Pak je odevzdà tomu, kdo ho za to platí.
-Myslím, že je mafiàn. -Strejda Louie?
Ne. Ten, pro koho dělà. Strejda Louie je jen jeho osel.
-Jeho osel? -Jo, myslím, že jo.
-Myslíš ''posel''? -Jo, to je ono.
-Ví o tom babička? -Babička ví všechno.
l to, že je osel.
-Jak to jde, hochu? -Dobře.
-Znàš Louie Kurnitze? -Jo, je můj strejda.
-Viděls ho tu? -Co jsem tady, ani jednou.
Až se tu objeví, dàš mi vědět.
Màm tyhle, s většíma ciframa.
Nějací chlapi hledali strejdu Louieho. Dali mi dolar.
Dostanu půlku?
Vypadali jako zabijàci. Zajímalo by mě, co chtějí.
Jestli si chcete povídat, sedněte si a něco si kupte.
-Neobtěžujte zàkazníky! -Pràvě jsem odchàzel.
Kolik by nàm ti chlapi dali za babičku?
Nemůžu tu být dlouho.
Màma by neuvěřila, že jsem se ztratila cestou do banky.
To je dobrý.
Vypadàš trochu smutně.
-Děje se něco? -Ne.
Ale jo. Vidím ti to na očích.
Můžeš mi to říct. Jsem tvoje kamaràdka, Bella.
-Vím, kdo jsi. -Jà vím, že to víš.
Tak proč mi to neřekneš?
Chci jít do armàdy.
Do armàdy? Do naší?
Jo. Ale nevezmou mě.
Neprošel jsem...
To, co ti dělají, to jsem neprošel.
-To jsem docela ràda. -Ràda?
Jasně. Protože kdybys šel na vojnu, stýskalo by se mi.
Mně taky.
To je dobře.
Protože ted' se nàm nebude muset stýskat, když budeme spolu.
-Jà nebudu celej život uvaděčem. -Jà vím. Řekls mi to.
Víš, jakou barvu mají moje oči?
Ne, jakou?
-Dívàš se na ně. -Jsem trochu barvoslepej.
-Ty màš kràsný oči. -Ne. Muži nemají kràsný oči.
Ale mají. To mi nevyklàdej.
Chceš mě políbit?
Jo, chci. Opravdu.
-Tak mě polib. -Jo.
Myslím ted', dneska. Někdy dneska.
Není to přece poprvè.
Obejmeš mě, nebo ne?
-Neříkej mi, jak se to dělà. Jà vím jak. -Tak to udělej, a neslibuj.
Řekl jsem jo.
Dobře, to stačí.
Nemůžu dýchat.
Musím dýchat.
Pro dnešek to stačí.
Nechàpu, proč tě nechtěli odvèst!
Vdàvat? Budeš se vdàvat?
Ne tak nahlas! Chceš, aby tě slyšela babička?
Proč myslíš, že ti to říkàm tady dole?
-Ty se opravdu vdàvàš? -Už sis někoho našla?
Jak to myslíš, jestli jsem někoho našla?
Jasně že jsem někoho našla.
Jmenuje se Johnny. Dělà uvaděče v kině.
Kluci, v životě jsem nebyla tak št'astnà.
Jak to, že není na vojně?
Nevzali ho kvůli jeho vadě.
-Jaký vadě? -Nemůže číst.
-Jako že mà špatný oči? -Ne.
Jen mà problèmy s učením, jako jà.
Dokonce chodil chvíli do zvlàštní školy.
Jednou byl v ústavu.
V tom, kterým mi babička vyhrožuje, když nebudu hodnà.
-Kolik mu je? -30, možnà 40.
Ale je tak hezkej.
A taky nechce celej život dělat uvaděče.
Jednou si chce se mnou otevřít restauraci.
Jà bych vařila a on by byl provozní.
Mohl by řídit restauraci, když nepřečte jídelní lístek?
Pomàhala bych mu.
Ale mà to hàček. On moc nevydělàvà...
a na otevření podniku by bylo potřeba asi 5 000$.
Nevím, jestli by mi je babička dala. Co myslíte?
Myslím, že už tě nepustí do kina.
Tvoje matka mà 5 000$?
Jo. Víc než to. Mà 10 nebo 15 tisíc dolarů.
Ale nesmím to nikomu říkat.
Kde je mà? V bance?
Ne. Mà je někde tady, v domě.
Každej rok to místo mění.
Ani Gerta, Louie a vàš tàta nevědí, kde to je.
Tak. Màme to pověšený.
Huso pitomà.
Musíme to sundat, než to promokne ještě víc.
To se mi stàvà pořàd.
15 000$? To je spousta peněz!
Slib, že babičce nepovíš, že jsem ti to řekla.
Slibuju!
Naše rozhovory jsou dost kràtký.
Vím, že vàm můžu věřit.
A víte co? Už jsem pro tu restauraci vymyslela jmèno.
La Bella Johnny.
-Pěkný. -Líbí se ti?
Jen doufàm, že to přečte.
Počkej, až se s Johnnym setkà babička. Za týden bude zpàtky v ústavu.
Kde by někdo jako babička schovàval peníze?
-Nenapadlo tě je ukràst, že ne? -Ne. Co si je prostě půjčit?
Hrozně ràd bych tàtovi poslal obàlku s 9 000$.
-Kdo by myslel, že mu ji poslal? Bůh? -Ne. V Polsku mu umřel strejda.
Mohli bychom říct, že mu je odkàzal.
Myslíš, že by Němci dovolili nějakýmu židovi v Polsku poslat 9 000$...
jinýmu židovi v Alabamě?
Prohledàval jsem dům, kdykoli babička odešla.
Ty zůstaň tamhle.
Dělej.
A pak mě napadlo: ''Cukràrna.''
Tiše.
At' nàs neuslyší babička.
Podívej se pod pult. Jà se mrknu pod kornoutky.
Vezmi mi čokolàdovej se sypàním.
Sklapni.
To je neopràvněnè vniknutí. Dva až pět let.
-Kdo jste? -Nesvit' mi do obličeje!
Co chcete? Tady není co ukràst.
-To jsi ty, Jayi? -Jo.
-A Arty? -Jo. Kdo jste vy?
Vàš strejda Louie. Co tomu říkàte?
Stali se z vàs pořàdní chlapi.
Seděls tu dlouho?
Co màma zavřela obchod. Čekàm, až usne.
Nikdo neříkal, že přijedeš.
Nikdo to nevěděl. Bylo to překvapení, i pro mě.
Pojd'te mě obejmout.
Slyšeli jste.
Pohyb!
Dvě střední vàhy, co?
Přespíš tu dneska?
Pàr dní. Možnà týden. Malujou mi byt.
A to jsi nevěděl?
Pràvě našli spràvnou barvu. Těžko se shàní, když je vàlka.
Když budete v noci kràst zmrzlinu, tak to slíznete.
Věřte mi.
S vaším tàtou jsme jako děti dělali to samý.
Přes den jsme nic nevzali. Ani bonbón, ani zmrzlinu.
Ale když si màma rozpletla copy a zhasla,
hltali jsme dole zmrzlinu jako diví.
Sranda byla to, že jsme màmu přelstili.
Protože měla přehled.
Přišla i na to, že na preclíku chybí sůl.
Ràno mě pak při snídani jen sledovala.
Civěla mi do očí a ani nemrkla.
Její oči byly jako dva prokuràtoři.
Ale jà zas civěl na ni, až uhnula pohledem.
Knokaut.
Jo, jà a màma.
Milovali jsme ring a boj do posledního dechu.
Co je?
Co? Tohle?
Toho se bàt nemusíte. Jen to hlídàm kamaràdovi.
Je to policajt a vzal svoje děti stanovat.
Nechtěl, aby se něco stalo.
Je nabità?
Doufàm, že ne. Když ted' vystřelí, bude ze mě baletka.
Nevěděl jsem, že policista může někomu půjčit zbraň.
Màš chytrýho bràchu, Arty, věděls to?
Màš pravdu, Jayi. Je to moje zbraň.
Dělàm osobního stràžce jednomu moc důležitýmu politikovi.
Je to, jako bych dělal pro FBl, jen tomu říkají jinak.
Mafiànskej posel?
Kdo ti tohle vyklàdà? Jay?
Ne, přísahàm.
To už nikdy neříkej.
Spletl jsem se. Chtěl jsem říct ''osel''.
Màme tu dva šprýmaře.
Nechtějte mě přečurat, mohl by se obràtit vítr.
O něčem si promluvíme.
Nechtěli byste pracovat pro mě?
Pět babek týdně za oba. Na dřevo.
Jasně.
Tady je vaše první mzda.
Kde?
V Jayově kapse. Jen se podívej.
Pět dolarů. Jak jsi to udělal?
Tyhle ruce jsou geniàlní.
Mohl jsem být houslovej virtuos, ale pořàd mi padal kapesník.
-Cože? -Moc rychle? Nevadí.
Arty, mohl bys řídit auto?
Je mi jen třinàct. Ale umím dobře bruslit.
Opravdu? To je dobře.
Protože tě vodím za nos.
Hej! Probud'te se! Svět je rychlej. Bože!
-Co bychom za ty peníze museli dělat? -Nic.
Kdyby mě tu někdo hledal,
tak nic nevíte a nic jste neviděli.
Nedàvno tě tu hledali dva chlapi.
Jo? Jak vypadali?
Jeden měl rozbitej nos a měl...
Kravatu s Betty Grableovou.
To je Hollywood Harry s bratrem.
Když zase přijedou a budou se vyptàvat, co jim řekneme?
-Nic. -Chytrý kluci!
Mrkni do Artyho kapsy.
-Dalších pět dolarů. -Mohl jsem hràt v Carnegie Hall.
Nedělali bychom nic špatnýho, že ne?
Jste děti mýho bratra.
Myslíte, že bych vàs do něčeho zapletl?
Nebud'te hloupí. Je pozdě. Jdu se umýt.
A ještě něco.
Na to nesahejte.
Màm tam všechny cennosti.
Řidičàk, povolàvací doklad...
a nový manžetový knoflíčky.
Zapomeňte na to. To je jedno.
Dàm to jinam, abyste neměli obavy.
Arty, podívej se, jestli nemàš ještě něco v kalhotàch.
Nic tam není.
Jo, ale neboj. Jsi ještě malej.
Je skvělej. Člověk si připadà jako v gangsterským filmu.
Jak se màš, princezno?
Přestaň!
Jsi v průšvihu. Vím to.
Jak přijdeš v noci, jsi v průšvihu.
-Màm přece ochranu, tebe. -Mě?
S pořàdným psem bys na tom byl líp.
Četli jste si, nebo jste tu kradli?
Jen jsme se dívali.
Co je tohle? Víte, co se stane tomu, kdo mi něco ukradne?
Příště zavolàm policii.
Myslím, že by bylo lepší už ty peníze nehledat.
Jacobe, běž ven a stàhni roletu.
Arthure, skoč do sklepa pro pàr lahví sirupu.
Neživím vàs za okounění.
Už vàs něco napadlo?
Jak říct babičce o mně a víte o kom?
Měli jsme sami dost napilno.
Jasně. Chàpu.
Ale když něco vymyslíte, dàm vàm každýmu dolar.
Vím, že by se vàm hodil.
Tady by se dalo uživit jen z týhle rodiny.
Ahoj, mami. Màš radost, že mě vidíš?
-Jak dlouho tu zůstaneš? -Nevím.
Pàr dní, možnà týden.
Pàr dní zní líp.
Taky tě miluju, mami.
Hochu, pojd' sem.
Pojd' sem.
Pojd' ke mně.
-Víš, co je tohle? -Jasně, pět dolarů.
Vyřid' strejdovi Louiemu, že v pàtek večer ta legrace skončí.
Neviděl jsem ho, nevím, kde je a nechci vaše peníze.
Bezva. Tak mu to řekni zadarmo.
Bože! Můj zub!
Jen jsem si trochu kousl. Nemusím k zubaři.
Když mi chodíš na cukroví, musíš k zubaři.
Tady. Honem. Otevři ty dveře. Hlupàku.
Ani mi to neumrtvil.
Měl jsi štěstí. Když jsme byli malí my, na zubaře nebylo.
Màma mi vyràžela stoličky otevřenou lahví od coly.
Budeš tu sedět celou noc, dokud to nedojíš.
Snažil jsem se. Nemůžu to sníst. Je to hrozný.
-Sněz to rychle a nic neucítíš. -Cítil bych to, i kdybych neměl jazyk.
Nechceš mít jazyk? To můžu taky zařídit.
-Třeba by mohl vypít jen horkej čaj. -Ptala jsem se tě?
Třeba bys mohl místo večeře spočítat preclíky.
-Jaký preclíky? -Ty v nàdobě na preclíky.
Ràno v ní bylo devět preclíků, a večer jen šest.
Dneska se žàdný neprodaly.
-Když nechàvàš někoho kràst, zaplatíš to. -Cože?
Žàdný ''cože''. Tak se s babičkou nemluví.
Jdi Belle pomoct s nàdobím.
A pak běž uklidit suterèn.
-Ještě jsem nedojedl. -Bello, vezmi mu talíř.
Vezmi mu talíř!
Tobě je to k smíchu, Louie?
Mně nezkoušej bràt talíř, mami. Louie mà hlad.
Rychle to sněz, potichu.
Mluvila jsem s Gertou. Přijde zítra večer.
Pak to babičce řeknu.
Potřebuju vàs s Artym. Podržíte mě při tom?
Nesmíte babičku rozčílit, musí mít dobrou nàladu.
Podívej. Nemůžu přestat jíst. Dneska jsem snědla tři preclíky.
-Tys je snědla? Proč jsi jí to neřekla? -Věděla, že jsem je snědla.
Řekla mi: ''Proč tolik jíš? Jsi nervózní?''
Jistěže jsem nervózní!
Promiň. Byla to nehoda. Zaplatím to.
Ne. Přičti mi to k těm preclíkům.
Plýtvàte benzínem, hoši.
Ale nic.
To se jen Hollywood Harry snaží vylàkat strejdu Louieho ven.
Zapomněl jsem. Jay ti měl vyřídit, že v pàtek večer ta legrace skončí.
Fakt?
Neměj strach.
Tenhle pàrek břídilů z Bronxu zvlàdne strejda Louie levou zadní.
Chtěl bych být tvrdej jako ty.
Už na tom pracuješ. Postavit se babičce, to chtělo vervu.
-Co je to ''verva''? -Verva?
Tohle je verva.
Ty màš průšvih?
Nikdy jsem nebyl bez průšvihu.
Hej, Hollywoode Harry!
Tumàš, přímo do kravaty s Betty Grableovou.
Ty bídnej malej zabijàku.
V tom obchodě se ted' nemusí rok uklízet.
-Hàdej, co mi dal strejda Louie? -Nevím. Jsem mrtvej.
Dolar. Chceš jít v neděli do kina?
Do kina? Půjdem na vàlečnej film, kde se zabíjejí německý babičky.
Co to dělàš?
-Oprašuju ti křeslo. -To sotva.
Ted' už na tebe asi nebudu tak hodnà, Arthure.
''Hvězdičko malà, blýskavà
''Kterou dnes první uzřím
''Přeji si, abych směla''
Dàl už nevím. Ale prosím, pomoz mi zítra večer.
Ukàžu vàm, jak jsem jako kluk utíkal.
Nevydržel jsem bez svojí přítelkyně, Francie, ale màmě se nelíbila.
Proč?
Protože byla vdanà a mně bylo třinàct a půl.
Pojd'te sem.
Sedm metrů.
Vykopali jsme to s Bellou sami.
S Bellou?
Řekl jsem jí, že na druhým konci je Čína.
Byla nadšenà, protože miluje čínský jídlo.
-Věděla o tom babička? -Za nějakou dobu na to přišla.
Když jsem vylezl na druhý straně, čekala na mě.
Tumàš! Dostal jsem poctivou německou facku.
Pak jsem měl vězení.
-Jaký vězení? -Babiččin šatník.
Zamykala mě tam na dvě tři hodiny v kuse.
Bez světla, bez vody, bez jídla.
Jen s trochou vzduchu.
-Z toho bych se zblàznil. -Jà vydržím všechno.
Honem. Dělejte. Podej mi ruku.
Honem, Arty.
Zvlàštní místo na kanàlovej poklop.
Šlohli jsme ho s Bellou z ulice.
Řekl jsem jí, že ho potřebujeme, aby k nàm nevlezli všichni Číňani.
Pojd'me.
Tak jo. Couvněte, kluci. Udělejte místo!
Nastupuje Louie Kurnitz, kràl Yonkers!
-Co jsem pràvě udělal? -Skočil jsi do vody.
Ne, ty troubo. Zvířil jsem vodu.
Člověk musí umět vířit vodu, to je život.
Jinak umře jako nicka. A jà neumřu, dokud nebudu někdo.
Na něj!
Zavírala babička do šatníku i tàtu?
Ani nàhodou.
Když otevřela dveře šatníku, přivàzal se k topení,
i když bylo horký.
Eddie se jí opravdu bàl.
Teta Gerta...
se bàla ještě víc než tàta.
Mluvívala ze spaní.
Jednou ji màma slyšela, jak říkà něco, co se jí nelíbilo,
a Gerta byla týden bez večeře,
dokud se nenaučila zadržovat ve spànku dech.
Proto ted' tak divně mluví.
-Nechtěl jsi někdy utèct? -Blàzníš? Utekl jsem 12kràt.
-Dvanàctkràt? -V Yonkers je to pořàd rekord.
Naposled mě màma nechtěla zpàtky.
Řekla policii, že mě neznà.
-Neměls na ni za to vztek? -Měl, hroznej.
Než jsem zjistil, že bez ní přežiju, a bez ostatních taky.
Màma byla nějakej učitel.
Jak se vàm líbí strejda Louie? Màte ho ràdi?
Rozhodně.
To si moc nezvykejte.
Když budete vàzaní na lidi, tak sami nic nedokàžete.
Chàpete? Tak pojd'te.
Na něj!
Dej mi pořàdnou rànu.
Pohlídàš mi obchod, než přijde babička?
Musím nakoupit na večer.
Jà neumím dělat koktejly. Ještě tak sklenici vody.
Babička přijde hned.
A nezapomeň, že jste s Jayem slíbili, že mě večer podržíte.
-Jak se màš, synku? -Dobře.
Dàte si sklenici vody?
-Dobrè ràno. -Díky.
Nenechàval bych tam to auto moc dlouho. Je dost blízko hydrantu.
Za minutu bude pryč.
Hej, chlape. Bude tam jedno kafe? Màš ho za sebou.
Ne. Chci ho s sebou.
Můžete si ho vzít. Jen přineste zpàtky hrnek.
Užili jste si v noci koupàní?
Louie ví, že se nehneme, když tu černou tašku nemà u sebe.
Ale dneska večer ji mít bude.
Na to může vsadit krk.
Terezo? Jsi to ty?
To jsem jà, Bella!
Ahoj!
Bože můj. To je tvoje?
Před pàr lety jsi sama byla ještě miminko.
-Je to kluk, nebo holka? -Kluk, Andrew.
Myslím, že je po tàtovi.
Takhle vypadà tvůj manžel? Musí být sladkej.
Víš, že jsem tvojí mamince dělala zmrzlinu?
Mohla bych ho na chvíli pochovat?
Dobře.
Ale bud' opatrnà. Hodně se kroutí.
Neboj. Miminko bych nikdy neupustila.
Ty jsi slad'ounkej.
Podívej. Líbím se mu.
Všem miminkům se líbím.
Držím nabídku...
a zvyšuju...
pětkràt.
A co màm dělat?
To zàleží na tom, co màš v ruce, truhlíku.
-Chceš to vidět? -Ne, nechci...
Srovnàš nabídku.
Dva, tři, čtyři, pět.
Tak co màš?
Čtyři karty. Je to k něčemu?
Kdybych byl slepej. Tumàš.
Co màš ted'?
Màm pět karet.
Jà vím, že màš pět karet. Ted'jsem ti je dal.
Nerozčiluj mě, hochu. Nemàm na to nàladu.
Jen vylož.
-Můžu nejdřív vsadit? -Už jsme sàzeli!
Sàzeli jsme a zvýšili, a pak jsme zvýšili to zvýšení.
Tak dobře.
Chceš vsadit? Tak vsad'. Kolik?
Asi budu blufovat.
Budeš blufovat?
Když mi to řekneš, tak vím, že blufuješ,
a už vyhràvàm.
Proč? Třeba jen dělàm, že blufuju.
Dej mi ty karty. Běž pryč.
Hraješ jako tvůj tàta. Jako ubožàk.
Taky chceš skončit jako prodavač šrotu?
Màm čtyři esa. Je to na prohru?
-Jo, to je. Čtyři esa smrdí. -Jak to?
Protože tak se jmenuje ta hra, Čtyři esa smrdí.
Mrkni se znovu.
Pořàd tam jsou. Asi dneska v noci neodejdeš.
Na to nesàzej. V týhle hře tě porazím.
Poker a Coca Cola? Vědět to babička, shodí mě ze střechy.
-Ty o ní nemàš valný mínění, co? -Je tak zlà.
Když jí bylo 12,
tàta ji vzal na demonstraci v Berlíně.
Poldovè ji rozpràšili pendreky, na koních.
Někdo hodil kamenem, a polda praštil jejího tàtu do hlavy.
A pak spadl kůň a rozdrtil màmě nohu,
a nikdo jí to nelèčil.
Bolí ji každej den. Nikdy jsem neviděl, že by si vzala aspoň aspirin.
To chce vervu, hochu.
-Kde je strejda Louie? -Sprchuje se.
-Musím s ním mluvit. -O čem?
-O soukromým obchodě. -Žàdnej nemàš.
Màš jen pràci, kterà tě stojí 12 centů denně.
Ne nadlouho. Poprosím strejdu, aby mě vzal v noci s sebou.
Cože?
Chci vydělat peníze. Najít si pràci.
Když budeme čekat na tàtu, budu babičce dlužit víc než on lichvàři.
-Tak mě vezmi s sebou. -Tebe? Jsi ještě dítě.
Navíc s tebou nezachàzí tak jako se mnou.
Màm z ní strach.
Když byla malà, spadl na ni kůň, a ona si ještě nevzala aspirin.
Nechala jsem se učesat. Všiml sis?
Jo. Připadà mi to stejný.
To je. Řekla jsem: ''Nedělejte to jinak, mýmu příteli by se to nemuselo líbit.''
Mohla bych se dnes seznàmit s tvými rodiči?
Dnes není spràvnej den.
-Proč? -Prostě to vím.
-Tak jo. Nestalo se nic, že ne? -Ne.
-Pořàd všechno platí? -Jo, jasně.
Dneska prostě není spràvnej den.
Radši už půjdu. Dnes je ta velkà večeře.
Drž mi palce, Johnny.
Dobře, to mi stačí.
Chceš jít se mnou? Proč?
-Venku je zima a nebezpečno. -Jà vím, ale jsou tam peníze.
-Chceš rychle zbohatnout? -Ne pro sebe. Pro tàtu.
-Není to pěkný? Jako Robin Hood. -Jà nechci okràdat lidi.
-Ne? A koho? -Nikoho.
-To vylučuje rychlý zbohatnutí. -Někdo to dělà.
-Jako kdo? -Myslel jsem, že mě můžeš něco naučit.
Nemàm nic, co bych tě mohl a chtěl naučit.
Myslíš, že dělàm tohle? Vykràdàm banky? Obchody s alkoholem?
-Okràdàm babičky v parku? -Ne, to si nemyslím.
Ty jsi chlap, kluku. Víš, že jsi chlap?
Vím o tom.
Vzít tě? Proč? Abych měl společnost?
Už takhle mě začínàš otravovat.
K čemu tě potřebuju? Co pro mě můžeš udělat?
Mohl bych ti nosit tu černou tašku.
-Zajímà tě moje černà taška? -Jen jsem myslel...
Ale chceš ji nosit. Proč? Vypadà, že je těžkà?
Màm snad zlomenou ruku, že neunesu takovou malou tašku?
Nebo tě zajímà z jiných důvodů?
-Ty sis s ní hràl? -Ne, přísahàm.
Ale jsi zvědavej, co? Jak je těžkà, a tak?
-Tak ji zvedni. -Jà nechci.
Zvedni ji! Ona tě neukousne.
-Nebudeš mít klid, dokud ji nezvedneš. -Jà opravdu nechci.
-Prostě ji zvedni. -Ty do toho nemluv!
Pojd' sem, Arty.
-Jà? -Spràvně! Ty jsi Arty.
Chci, abys šel ke stolu a zvedl tu tašku.
Jay je blíž.
Jay nemà zàjem. Chci, abys to udělal ty.
Zvedni ji.
Nevím proč, ale asi budu brečet.
Jen ji zvedni.
-Je těžkà? -Ne.
-Je lehkà? -Ne.
-Jakà je? -Středně těžkà.
Středně těžkà. Dobře.
Co myslíš, že v ní je? Peníze?
5, 10, 20 a 100dolarovky svàzaný gumičkama?
Co?
-Ptàm se: ''Co?'' -Jà nevím!
Ty nevíš? Možnà ji potřebuješ otevřít a podívat se?
Prosím, nechci ji otvírat.
Řeknu to znovu, než mi dojde trpělivost. Otevři ji!
Nedělej to! Nech ho na pokoji! Chceš ji otevřít? Udělej to sàm!
Možnà nepřepadàvàš banky a babičky.
Jsi horší! Týràš obyčejný děti, svoje vlastní synovce!
Směješ se tàtovi, že se bojí babičky?
Bojí se jí každej v Yonkers.
A ještě něco. Můj tàta dělà v týhle vàlce aspoň něco.
Je uštvanej, ale prodàvà železo na lodě a tanky a děla.
Jsem na něj hrdej!
Co dělàš ty? Schovàvàš se u màmy?
Strašíš malý děti a dělàš ze sebe Humphreyho Bogarta?
Ty nejsi Humphrey Bogart! Jo, a ještě něco.
Ne. To je všechno.
To bylo dobrý. To bylo skvělý.
Přísahàm, měl jsem slzy v očích.
Jsi větší chlap, než jsem myslel.
Màš opravdu kuràž.
Tvůj tàta mà štěstí, to ti povím.
Víš, co màš, Jayi?
Màš vervu.
Co je verva?
Řekni mu to, Arty.
Jen pojd'.
To je verva.
Gerto?
Chceš k tomu ještě kousek štrůdlu?
A co ty, Louie? Ještě kousek?
-Díky, màm dost. -Vždycky sníš dva kousky.
Ne, dneska mi stačí jeden. Děkuju.
Mami?
Nepomàhejte mi s židlema, vím přesně, jak to chci.
Mami, už půjdu. Zavolàm ti příští týden.
Jayi, nic ve zlým. Arty, drž se.
-Gerto, ràd jsem tě viděl, zlato. -Ještě nemůžeš jít! Slíbils to!
Řekl jsem, že zůstanu na večeři. Kolik jich je?
Ale ještě jsme si nepopovídali.
Mluvili jsme celou dobu. Neměl jsem ani čas polykat.
Ale o něčem jsme ještě nemluvili.
O něčem, co se nedà probírat při večeři.
Sedni si sem. To je tvoje místo.
Řekl jsem ti, že musím jít hned po kàvě.
Měl jsem kàvu, štrůdl i večeři. Musím jít!
Nemůžeš jít! Musíš být tady! Musí tu být celà rodina!
-Řekni mu to, mami! -Křičíš, Bello.
Dobře. Nebudu křičet. Vidíš? Jsem v pořàdku.
Můžeš mu jen říct, aby tu zůstal?
Zůstane tu.
Jayi, Arty, vy sed'te na pohovce. Mami, ty sed' tam.
Jà tady a Louie, ty si sedni na tu židli.
Seděl jsem celej večer. Budu stàt.
Bylo by lepší, kdybys seděl. Představovala jsem si to tak.
Jà nechci sedět! Změň tu představu.
Představuj si všechny vsedě a mě vestoje.
Nemůžeš si na chvíli sednout,
dokud nàm Bella neřekne, co mà na srdci?
Tak jo. Prosím. Takhle sis to představovala?
Myslela jsem, že budeš sedět na tý druhý.
Je moc důležitý, abych brzy odešel. Moc důležitý!
Nechci tě rozčilovat, zlato.
Ale nechci ztràcet čas rovnàním zasedacího pořàdku.
Budu stàt, budu poslouchat, a pak půjdu!
-Představovala jsem si, že všichni sedí. -Bože!
Přestaň se hàdat a sedni si,
než zase dostane jednu z těch nàlad.
Louie, ticho! Gertrudo, přestaň.
''Louie, ticho. Louie, zůstaň tu. Louie, jez.'' Mně už strach nenaženeš, mami.
Možnà všem ostatním tady, ale mně ne. Rozumíš?
Sedni si, Louie.
Kdo chce začít?
''Kdo chce začít?'' Začít co?
Mami, jà na to nemàm čas.
Možnà, když mi bylo 12, ale ne ted'.
Je to jedna z těch jejích blàznivých her. Z těch...
Je to jen hra? Hraješ si s nàmi, zlato?
Ne, tohle není hra! Je to moc důležitý.
Jen nevím, jak začít.
Někdo mi musí pomoct, to je všechno!
Chceš nàm říct něco důležitýho, a my màme začít?
Gerto, ty jí rozumíš líp než jà.
Až zjistíš, o co jde, dej mi vědět.
Teto Bello, šla jsi v poslední době do kina?
Ano! Děkuju, Jayi. Poslední dobou jsem často v kině.
-Minulý týden třikràt. -Opravdu?
Vidělas něco dobrýho?
Viděla jsem film s Holdenem a Arthurovou. Byl bezva.
Viděla jsem ho třikràt.
Proto jsem zůstal na večeři?
Musel jsem sedět, abych poslouchal tohle?
Arthurovà a Holden? Ti byli taky v tvý představě?
To je ono, Bello?
Chceš nàm říct, na čem jsi byla minulý týden?
Ne, už se k tomu dostàvàm. Jayi, ptej se mě dàl. Honem.
-Šla jsi sama? -Ano. Vždycky chodím sama.
Ale dobře, že se ptàš, protože jsem se tam s někým seznàmila.
Musíš se mě taky ptàt, Gerto.
Nevím, na co se màm ptàt.
Zeptej se jí, kdo to je.
-Kdo je to? -Jmenuje se Johnny.
Vidím ho tam pokaždè, protože je vrchní uvaděč. Je moc hodnej.
Viděli jste se jen v kině?
Ne. Jednou nebo dvakràt jsme šli na kafe a jednou jsme se prochàzeli v parku.
-Tys byla s tím chlapem v parku? -Jo, jen jsme si povídali.
Musíš si sednout, jestli se mě chceš ptàt.
-Kdo je na řadě? -Bylo to, jak ses vràtila domů ve 23.00 ?
Jo. Děkuju, že poslouchàš, mami.
Co jste dělali do 23.00?
Mluvili jsme a chodili a líp se poznàvali.
A on nechce být uvaděčem do konce života.
Jednou chce otevřít vlastní restauraci.
Vlastní restauraci? A je uvaděč? Kolik mu je, 15, 16?
Ne. Je mu 40. A chce tu restauraci otevřít se mnou.
-Proč s tebou? -Protože bych vařila.
A psala jídelní lístky. A vedla účetnictví.
-Co by dělal on? -Bude provozní.
Když bude provozní, proč nebude psàt lístky a vèst účty on?
Protože nemůže číst.
-Cože? -Nemůže číst.
Počkej. Okamžik. Co to říkàš? On neumí číst?
Nemàš se zvedat ze židle. Tak jsem si to nepředstavovala.
Možnà už začínàm mít svoji představu. Ten chlap je analfabet?
Ne! Umí číst, trochu.
Co je ''trochu''? Přečte svoje jmèno? Poslyš.
Ten chlap tě bud' tahà za nos, nebo něco chce.
-Chce něco? -Možnà ted' na tohle není spràvnà chvíle.
Je to perfektní chvíle. O co mu jde?
Sahal na tebe? Dělal s tebou něco?
On není takovej.
Jakej je?
Je mu 40, v noci s tebou chodí do parku,
chce s tebou otevřít restauraci a neumí číst ani psàt?
Jak chcete otevřít tu restauraci? Kdo na to dà peníze?
Stàlo by to jen pět tisíc dolarů.
5 000$...
Proč ne 5 miliónů? Kdo dà těch 5 tisíc? On?
On těžko. Nemà žàdný peníze!
-Škoda. Takže kdo zbývà? -Nekřič na mě!
Jà na tebe nekřičím! Jen se ptàm.
-Komu zbývà dàt těch 5 000$? -To je hrozný. Mami, prosím tě.
-Kdo zbývà? -Někde bych je sehnala.
Kde je někde? To neexistuje.
Chceš, aby màma prodala obchod? To chce?
On po mně nic nechce!
Ten chlap je bud' moc chytrej, nebo moc nebezpečnej.
Moc chytrej asi nebude, takže zbývà nebezpečnej.
On není nebezpečnej!
Jak to víš?
Kdyby byl nebezpečnej, nevzali by ho do ústavu.
Můj bože.
Do ústavu?
Jà tomu nerozumím.
Může mi to někdo laskavě vysvětlit?
Zlato, ten chlap mà asi velký problèmy.
-Bydlí ted' v ústavu? -Ne. Bydlí s rodiči.
V ústavu se mu nelíbilo. Nebyli na něj moc hodní.
Mami, to není hezký místo.
Zlato, nechci, abys dàl chodila do kina.
Nechci, aby ses s tím mužem stýkala.
Možnà je moc hodnej, ale asi mà hodně praštěných nàpadů.
Jayi, Arty, řekli jste, že mě podpoříte.
Slíbili jste to!
Jak podpoří? S tou restaurací? Penězma?
-O to mu jde? -Ne, on chce víc.
-Co víc může chtít? -Mě! On chce mě!
Chce si mě vzít. Jà si chci vzít jeho.
Chci s ním mít děti. Chci vlastní děti.
Panebože!
Dost! Už o tom nechci slyšet.
Proč? Myslíš, že nemůžu mít zdravý děti? Můžu, mami.
Màm sílu jako býk.
Pracuju v obchodě, staràm se o tebe od 12 let.
Takovou màm sílu. Jsem jako ocel!
Není to přesně podle tvých představ?
Jenže moje děti nezemřou,
protože je budu milovat a budu se o ně starat.
Moje děti budou št'astný, protože je to naučím.
Ne aby vyrostly a utekly a nevracely se, když jsou starší.
A ne aby byly tak vystrašený, že nemůžou dýchat.
A nikdy je nenechàm tràvit život masírovàním mých nohou a zad,
protože tys nikdy neměla nikoho, kdo by tě tak miloval,
že by se tě chtěl dotýkat, protože tys dala jasně najevo,
že nechceš, aby se tě někdo dotýkal...
s làskou.
Víš, jaký je dotýkat se oceli, mami?
Je to tvrdý a studený, a to jà pro svoje děti nechci.
Chci, aby to bylo měkký a teplý.
Mami, nech mě mít děti, prosím.
Musím někoho milovat.
Než umřu, musím milovat někoho, kdo mi bude làsku vracet.
A slibuju, že by ses nikdy nemusela bàt, že budeš sama,
protože bys měla nàs.
Louie, řekni jí, jak by to mohlo být kràsný!
Gerto, nebyla by št'astnà? Co?
Prosím tě, řekni ano.
Potřebuju, abys řekla ano!
Prosím!
Obejměte mě někdo, prosím vàs.
''Milý tatínku.
''Toho večera se stalo ještě něco, s čím vím, že bys nesouhlasil.
''Ale doufàm, že mi to odpustíš.''
Bar je zavřenej.
Koukni na něj.
-Kam chceš jít? -Harry, je pràzdnà.
-Kde je? Kde jsou moje peníze? -Jaký peníze?
Moje peníze!
Nevím, o čem mluvíte. Našel jsem tu tašku v domě!
Utíkal jsem z domova!
Řekni mi, kde je, nebo už nikam neutečeš!
Jà nevím. Přísahàm.
Jà ho najdu. Pak najdu ty peníze.
A jestli ne, modli se, abys mě už nepotkal!
Pošlu ti to auto poštou! Díky, Jay-Jayi!
Màš vervu, kàmo!
Měl dvě tašky! Ten hajzl měl dvě tašky!
''Vím, že nebylo spràvné pomoct strýčkovi Louiemu utéct, tati,
''protože možnà byl gauner.
''Ale po tom, co jsem viděl babičku udělat tetě Belle,
''jsem myslel, že v té rodině by měl někdo někomu pomoct.''
Kde myslíš, že je teta Bella?
Je pryč čtyři dny, někde ve městě. Màm strach.
-Možnà ji odvezl strejda Louie. -Když nevzal mě,
myslíš, že by vzal tetu Bellu se 40letým uvaděčem z ústavu?
Ahoj, teto Gerto. Jak je babičce?
Vypadà unaveně. Nesměla jsem jí ani pomoct v obchodě.
Nevíš, kde je teta Bella?
Je u mě doma. Nechce, aby o tom někdo věděl.
Vràtí se ještě?
Kdo ví? Dnes se mà sejít s tím mužem.
Promiňte. Těžko se mi mluví.
Nemůžou s tím doktoři něco udělat?
Nemívàm to tak často. Většinou, když přijdu sem.
Večer vàm zavolàm. Ahoj, zlatíčka.
Ahoj, Johnny. Asi se divíš, žes mě ted' pàr dní neviděl.
Dneska dàvàme novej film s Bette Davisovou.
Màm toho na srdci víc než Bette Davisovou.
Čtyři dny jsem nebyla doma, možnà se tam už nevràtím.
Hraje v tom Henry Fonda.
Johnny, poslouchej, protože je to důležitý.
Můžeme tu restauraci otevřít, kdykoli budeš chtít.
Màm ty peníze. 5 000$. Màm je v týhle kabelce.
Pan Margolies říkal,
že možnà brzy otevře další kino, větší.
Jo, ale ty nechceš být pořàd uvaděčem. Řekls mi to!
Víš co? Už jsem našla i místo. Hned vedle bowlingový haly.
Lidem při bowlingu vyhlàdne.
Co? Ty to nechceš?
Màš strach řídit restauraci? Řekla jsem ti, že většinu udělàm.
Dobře.
Poslyš, uvaděč je dobrà pràce.
Možnà bys v tom větším kině vydělal víc.
Musím jít.
-Proč? -Musím jít!
Proč? Kvůli mně? Nebo to chtějí rodiče?
Neměla jsem možnost s nimi promluvit.
Dneska prostě není spràvnej den.
Spràvnej den na co? Není spràvnej den na otevření restaurace?
Na svatbu? Není spràvnej den na dítě?
Není spràvnej den na nic z toho?
Bože, přestaň. Nebreč, to je dobrý.
Nemusíš dělat nic, co nechceš.
Slibuju. To bych ti nikdy neudělala.
Nikdy.
Ahoj, mami.
Přinesla jsem ti kàvovej kolàč od Greenbaumů.
Je ještě teplej.
Jsi zpàtky napořàd, nebo jen na nàvštěvu?
Jà nevím. Myslela jsem, že si o tom promluvíme.
Jako ten večer, cos odešla beze slova?
Ne beze slova. Řekla jsem ti, co cítím.
-To tys odešla ode mě. -Vyslechla jsem, cos chtěla říct.
Víc slyšet nepotřebuju.
Koukni na mě.
Koukni na mě!
Nebrečím. Ne proto, že bych se bàla.
Proto, že už mi žàdný slzy nezbyly.
Cítím se uvnitř pràzdnà, jako ty pořàd.
Jak můžeš vědět, co cítím?
Ty si myslíš, že nevím nic, že jo? Myslíš si, že jsem hloupà, vid'?
Ne, nejsi hloupà.
Tak co jsem? Blàzen?
-Myslíš, že jsem blàzen? -To slovo přede mnou neříkej.
Proč ne? Bojíš se ho?
Jestli jsem blàzen, neboj se to říct!
Protože jestli ano, patřím do ústavu.
A ty bys zůstala sama a to by se ti nelíbilo.
Proto to slovo neříkàš? Proto?
Proto?
Chceš vědět, co jsi?
Jsi dítě.
To mi řekli doktoři. Nejsi blàzen ani hlupàk. Jsi dítě.
A tak s tebou jednàm, protože ničemu jinýmu nerozumíš.
Nepotřebuješ doktory. Nemusíš být v ústavu.
Žiješ tady, màš nad sebou dohled a je tu o tebe postaràno.
Vždycky budeš dítě.
A na tomhle světě, kde je tolik zloby, nemocí a smrti...
jsi na tom možnà líp.
Zůstaň dítětem a bud' ràda, že tě tak Bůh stvořil.
Tak proč zařídil, abych vypadala jako žena...
a cítila se jako žena?
A abych chtěla všechny věci, který mà žena mít?
Za to mu màm děkovat?
Jà vím, že jsem občas zmatenà. Vím, že se občas bojím.
Ale jestli jsem dítě, proč nemůžu být št'astnà jako dítě?
Proč mi nestačí panenky místo miminek?
Tak chytrà nejsem. To ti nemůžu říct!
Jà ano. Možnà jsem chytrà jako dítě,
ale některý děti jsou chytřejší než dospělí.
Někteří dospělí, co znàm, jsou hodně hloupí.
A hodně zlí.
Nemàš žàdnou zodpovědnost. To ona člověka zatvrdí.
Jà nechci být tvoje zodpovědnost!
A kdo by pak za tebe zodpovídal, ty?
Ten muž, co s tebou utekl a chce peníze? A bůhvíco ještě.
To si ani neumíš představit. Zůstaň tak, jak jsi.
Ještě nevíš, co by ti takový pocity mohly udělat.
Ale vím.
Vím, o jakých věcech mluvíš, protože jsem je zažila.
Zažila jsem je, protože jsem to chtěla.
Zlobíš se a proto mi lžeš? Nechci poslouchat dětinský lži.
Ve škole jsem na sebe nechàvala sahat kluky.
A kluky v parku.
Někdy v noci, když jsi spala, jsem sešla dolů a pustila je dovnitř.
A nejen kluky.
-Taky chlapy. -Přestaň!
Vymýšlíš si to!
Potřebovala jsem, aby mě někdo objímal.
Říkal mi, že jsem hezkà. Tys mi to nikdy neřekla.
Někteří dokonce říkali, že mě milujou.
Jà vím. Nevěřila jsem jim. Věděla jsem, co chtějí.
Kromě Johnnyho.
Jà myslela, že bych mohla být poprvè v životě št'astnà.
Proto jsem utekla.
Dokonce jsem mu přinesla těch 5 000$ na tu restauraci.
Vysnila sis ještě něco? Kde bys vzala 5 000$?
-Kdes to vzala? -Vypadà to jako sen?
Ukradlas mi je?
Víš, kde màm peníze. Jako jedinà.
Ty zlodějko.
Kradeš vlastní màmě?
Zlodějko!
Udělej to!
Uhod' mě! Rozbij mi hlavu! Udělej ze mě hloupýho blàzna!
To si myslíš, že jsem! Že jo?
Ztrat' se z mýho domu!
Běž si žít s tvým zlodějským přítelem!
Chceš zbytek mých peněz? Vezmi si je! Nebude to dlouho trvat!
Věř mi, že budete muset oba zase kràst, abyste se uživili.
Nechci tvoje peníze.
Tady!
Vezmi si to! To mi dal Louie.
Možnà je taky zloděj,
ale je můj bratr a zàleželo mu na mně natolik, že mi chtěl pomoct.
Zloděje a nemocný holky, to màš.
Jenže to z nàs neudělal Bůh!
To ty!
Ty!
Jsme naživu, ale to je všechno. Rose a Aaron mají větší štěstí!
Tohle neříkej.
Bože, tohle mi neříkej.
Promiň.
-Nechtěla jsem tě tak zranit. -Ale chtěla.
Je to můj trest za to, že žiju, že jsem přežila vlastní děti.
Že jsem neumřela dřív než oni, to je můj hřích.
Jen si ty Louieho peníze vezmi. Myslíš, že nevím, co je zač?
Krade od 5 let,
od roku, kdy umřel Aaron.
A jà jsem se uzavřela jemu i všem ostatním.
Ztratila jsem Rose.
A pak jsem ztratila Aarona.
Nevydržela bych ztràcet dàl.
Jen si otevři restauraci, žij si svůj život, měj děti.
Jestli je to chyba, tak at'je tvoje.
Jestli jsem ti ublížila,
musím se s tím srovnat sama.
Žàdnà restaurace není.
Bojí se podnikat.
Líbí se mu dělat uvaděče.
Nechce děti.
Nechce se oženit.
Chce žít s rodiči, protože ví, že ho milujou...
a to mu stačí.
Pak mà možnà víc štěstí než ty.
Jo, možnà.
Ale jà ty věci nemůžu přestat chtít.
A mezi nàmi dvěma už to nebude stejný.
Nemůže být.
Uklidím si věci.
Myslím, že jsme toho pro dnešek obě řekly dost, ne?
''Milý Eddie. Jen ti píšu, že Jay s Artym jsou v pořàdku.
''Ale se mnou se děje něco, čemu ještě sama nerozumím.
''Poslední dobou jsem tak št'astnà a smutnà zàroveň.
''Cítil ses tak někdy?
''Napsala bych víc, ale už nemàm místo. Líbà tě Bella.''
Nezvyšuju.
O osm měsíců později jsme dostali pohled od tàty, že si pro nàs jede.
Pak jednou večer volal strejda Louie tetě Belle.
Řekl, že neví, jestli se bude moct vràtit do Yonkers,
ale že je ted'nejbohatší v celým Guadalcanalu.
Babička nic neřekla,
ale ten den nepřišla k večeři.
Pojd' sem.
Tam jede. To je on, tàta. Rychle, jdeme!
-Je tady, babi! Tàta je tady! -Ne! Stůjte! Slyšeli jste?
-Ale tàta je tady. -Jestli se chcete rozloučit, tak ted'.
-Ale my neodjíždíme hned! -Rychle jste sem přišli, rychle se rozlučte.
Ano, babičko.
Chtěl jsem ti poděkovat, žes nàs sem vzala.
-Vím, že to pro tebe nebylo lehký. -To nebylo.
Pro nàs to taky nebylo lehký.
Nebojíš se říct pravdu.
To je dobrý.
Možnà ses tu něco naučil.
Možnà ted' budu mít trochu klidu.
Co jste tu noc hledali pod tou zmrzlinou?
Třeba moje peníze?
-Ne, přísahàm! -Nepřísahej!
Když lžeš mně, budeš lhàt každýmu.
Ano, babičko.
Byly v matraci, na který jste spali!
-Pojd'te ke mně, kluci! -Tati!
Vy dva raubíři!
Eddie, počkej!
Ještě neodjíždějte!
Bello! Pojd' ke mně!
Tak ràd tě vidím, drahoušku!
Vypadàš bàječně!
-Fakt? Zhubla jsem 5 kilo! -Sluší ti to!
Opravdu? Před měsícem jsem je totiž zase nabrala.
Poslyš, musím jít nahoru za màmou.
-To jo. -Děkuju ti za všechno.
Oba zavřete oči.
Zavřete je!
Ten basketbalovej je pro Jaye...
a ten fotbalovej pro Artyho.
-Líbí se vàm? -Paràda!
To je skvělý!
Neznala jsem velikost, tak jsem to odhadla.
Běž dàl. Budeme si hàzet!
Ale ne moc prudce!
I když bydlet s babičkou bylo těžký,
mnohem těžší bylo opustit tetu Bellu.
Protože za těch 10 měsíců...
ztratila Johnnyho a strejdu Louieho.
A ted'přichàzela o mě a Artyho.
Ahoj, teto Bello! Brzy nashle!
Začnu vařit večeři.
Nevadilo by ti jíst dneska dřív?
Jdu s někým ven.
S holkou!
Màm novou kamaràdku.
Mà mě ràda a jà ji.
Taky mà bratra, kterej se mi líbí.
Dělà v knihovně. Umí přečíst všechno.
Myslíš, že bychom si při večeři mohli pustit ràdio, mami?
Dobře, nemusí to být dneska. Jen o tom přemýšlej, ano?
S làskou Yakob a Arthur
Ràd bych řekl, že když teta Bella vařila,
ozvala se z obývàku hudba,
ale neozvala.
Ràd bych řekl, že babička šla s Bellou na hřbitov...
o Aaronových narozeninàch,
ale nešla.
A pak jednou, brzy ràno v neděli,
se stalo něco naprosto nečekaného.
Teta Bella odešla z domova.
Nevěděla, kam jde ani co bude dělat.
Lidi, kteří ji viděli z okna, říkali, že vypadala trochu ustrašeně,
ale šla dàl.
A za pàr měsíců nàm od Belly přišel pohled.
Psala:
''Milý Eddie, Jayi a Arty. Jestli o mě màte strach, tak nemusíte.
''Jsem na Floridě. Pracuju v restauraci.
''Důležitý je, že stojím na vlastních nohàch.
''Možnà je to trochu pozdě, najednou se znovu narodit,
''ale aspoň už se nemusím učit chodit.
''Líbà vàs Bella.''
Subtitles by SOFTlTLER